Kolm päeva pärast kolmandat koronaviiruse vaktsineerimist 17. jaanuaril 2022. aastal, langesin minema ja kui ma
ärkasin, olin täiesti segaduses ja mu jalad ei suutnud mind püsti hoida. Ma lihtsalt ei suutnud enam kõndida.
Vaktsineeritud isikutel leiti nädalaid ja isegi kuid pärast süstimist, et paljudes organites oli valgu ja põletik, mis
oli seotud raskete ja sageli surmaga lõppevate haigustega.
Kuid kuidas saab seletada seda mRNA kodeeritud valgu ootamatut pidevat tootmist?
Kla.TV avaldas 2023. aasta lõpus mitmes keeles prof dr Sucharit Bhakdi põletava kirja RNA-vaktsiinide lõpututest ohtudest.
Märtsi lõpus 2024 avaldasid prof dr Sucharit Bhakdi, prof Karina Reiss ja dr Michael Palmer artikli,
milles uued leiud kinnitavad kõiki tollal tehtud hoiatusi.
Nad selgitavad teaduslikult täpselt, kuid tavainimestele arusaadavalt, miks nn
mRNA-vaktsiinid on pettus ja äärmiselt ohtlikud.
See hästi põhjendatud artikkel sobib väga hästi edasiandmiseks kõigile, kes ei ole veel selle teemaga põhjalikult tegelenud.
Seda saab sellest programmist PDF-vormingus välja printida.
Allpool on prof Bhakdi vastus artiklile.
Lara hilisem aruanne näitab, kui dramaatilisi tagajärgi võivad prof Bhakdi kirjeldatud
ühendused avaldada juba mõjutatud inimestele.
Ta on üks lugematutest inimestest, keda koronaviiruse vaktsineerimine on mõjutanud, ja ta räägib oma
kannatuste loo MWGFD pressisümpoosionil Vaktsineeritud, kahjustatud, keelatud ... ja nüüd?. Prof.
Kallid kaasinimesed. Kallis inimperekond, mul on teile midagi väga, väga olulist öelda.
See puudutab viimast DNA avastust vaktsiinides.
Miks RNA-vaktsiinid on pettus ja äärmiselt ohtlikud, on nüüd teemaks.
Kromosoomid on elu raamatud, mis sisaldavad DNA kodeeritud retsepte valgumolekulide tootmiseks.
Vajaduse korral avatakse vastav raamat ja tehakse soovitud retseptist koopia.
See koopia on mRNA.
See kontrollib valgu tootmist ja seejärel kõrvaldatakse.
RNA-vaktsiinid on sarnased selliste kromosoomide lühiajaliste koopiatega, kuid erinevalt neist
põhjustavad nad valkude tootmist, mis ei kuulu meie organismi.
Selle asemel indutseerivad nad võõraste antigeenide, näiteks SARS-CoV-2 spike'i valgu moodustamist.
Sellise vaktsiini iga süstiga manustatakse üle miljardi koopia (mRNA molekuli).
Vaktsiini mRNA masstootmine eeldab DNA retsepti massilist kättesaadavust.
Kuidas seda saavutada?
Selle probleemi lahendamise meetod on geenitehnoloogia nurgakivi.
Miljardid ja triljonid DNA-retseptide koopiad pärinevad bakteritest.
Retseptid sisalduvad tillukestes bakterikromosoomides, nn plasmiidides.
Bakterirakud võivad jaguneda iga 20 minuti tagant - seega suureneb rakkude arv iga tunni jooksul kaheksakordselt.
Sel viisil saab vedelikukultuurist mõne päevaga koguda lugematuid baktereid ja iga bakterirakk
sisaldab mitmeid koopiaid kõnealusest plasmiidist.
Plasmiididega on lihtne manipuleerida.
Võõraste retseptide, st näiteks viirusvalkude jaoks kodeeritud geenide lisamine on võimalik.
Pärast bakterite paljundamist korjatakse plasmiidid ja seejärel kasutatakse neid mRNA koopiate tootmiseks.
RNA molekulid on lõpuks pakendatud pisikestesse rasvaküblikesse, nn lipiidide nanoosakestesse (LNP).
LNP põhikomponente toodetakse sünteetiliselt ja need on iseenesest teadaolevalt mürgised.
Lisaks sellele ei katsetatud Pfizer/BioNTechi ja Moderna poolt kasutatud konkreetseid lipiidühendeid isegi
mitte inimestel enne, kui mõlema tootja mRNA-vaktsiinid said loa erakorraliseks kasutamiseks.
See kujutab endast vaieldamatut ja täiesti tarbetut terviseriski.
RNA LNP-pakend kaitseb seda hävitamise eest, nii et see jõuab vereringe kaudu kõikidesse organitesse.
Seal tegutseb LNP nagu trooja hobune.
Rakud võtavad need üles ja mRNA vabaneb.
Sellele järgneb spike'i valgu tootmine.
See käivitab seejärel immuunvastuse, sealhulgas spetsiifiliste antikehade moodustamise,
mis kaitsevad meid tulevaste nakkuste eest.
Kuid immuunsüsteem tunneb ära ja hävitab keharakud, mis toodavad võõraid valke.
See toimub loomulikult siis, kui meie rakud on nakatunud viirustega.
See võime võõrvalke sellisena ära tunda on olemas juba sünnist saadik.
See kaitseb meid kogu meie elu jooksul, sest see hävitab tõhusalt viirusega nakatunud rakud.
Seda ei saa maha suruda.
Seega, kui rakku viiakse võõrast valku kodeeriv mRNA, ründab immuunsüsteem seda rakku.
Siirdatud elundite hülgamine illustreerib seda elementaarset tõsiasja.
Kui te saate minu neeru, lükake see tagasi.
Nad saavad minu teise neeru ja järgneb teine tagasilükkamine, ainult et seekord kiiremini ja vihasemalt.
Samad põhimõtted on aluseks korduvate vaktsiinisüstide pidevalt suurenevale kahjulikule mõjule.
LNP-sse pakendatud RNA koopiate arv, mida manustatakse iga süstiga, on hiiglaslik.
Meie immuunsüsteem ründab hulgaliselt rakke kogu kehas.
See rünnak saab peatuda alles siis, kui võõrvalgu tootmine on lõppenud.
Aga kui kaua see aega võtab?
Vaid mõned päevad, nagu vaktsiinitootjad ja reguleerivad asutused on meile korduvalt kinnitanud ?
Kahe viimase kahe aasta jooksul on tehtud murettekitavaid tähelepanekuid, mis ei ole selle väitega kooskõlas.
Nädalad ja isegi kuud pärast süstimist avastati paljudes organites spikvalk ja põletik , mis oli
seotud raskete ja sageli surmaga lõppevate haigustega.
Kuid kuidas saab seletada mRNA-kodeeritud valgu ootamatut pidevat tootmist?
McKernani ja kolleegide avastus, mille nad avaldasid aasta tagasi, andis vastuse, mis on nii usutav kui ka hirmutav.
Me oleme juba arutanud, et mRNA moodustub vaktsiini tootmisel plasmiid-DNA mallidest.
Enne mRNA pakkimist LNPsse tuleb see DNA esmalt eemaldada.
Vastasel juhul võib plasmiid-DNA jääda koos RNAga lipiidhelmedesse.
McKernan avastas nüüd, et seda olulist sammu - plasmiid-DNA eemaldamist - ei olnud hoolikalt tehtud.
Paljudes Pfizeri ja Moderna vaktsiinipartiides leiti plasmiid-DNAd liiga suures koguses.
Kevin McKernani järeldusi on kollektiivne peavoolu poolt maha mängitud.
Reguleerivad asutused teatasid, et tootjad olid neid teavitanud DNA sisaldusest, kuid see ei takistanud neil toote lubamist,
kuna teatatud sisaldus oli alla WHO kehtestatud piirnormide.
Kuid kust need piirangud tulevad?
Euroopa Ravimiamet (EMA) oli kehtestanud piirnormiks 10 nanogrammi DNA-d ühe vaktsiiniannuse kohta.
Ta viitas WHO 1998. aasta aruandele.
Selles tehnilises aruandes on öeldud: Praeguste teadmiste põhjal võib nüüdseks pidada vastuvõetavaks kuni 10ng
DNA-d pidevatest rakuliinidest puhastatud annuse kohta.
Uut ülempiiri ei kohaldata mikroobirakkudest, diploidsetest rakuliinidest või
primaarsetest rakukultuuridest saadud toodete suhtes.
Me näeme, et WHO aruandes eristatakse kahte liiki DNA-d.
Ühte peetakse ohtlikumaks kui teist ja seetõttu on selle kogus piiratud märgitud väärtusega.
Kuid kumba kategooriasse kuulub mRNA-vaktsiinides sisalduv plasmiid-DNA - kas rohkem või vähem ohtlikku?
Kumbki neist ei kuulu tegelikult sinna, sest WHO suunis eeldab kaudselt, et igasugune ravimis või vaktsiinis sisalduv
DNA ei ole midagi enamat kui see: paljas DNA, mille imendumine meie keha rakkudesse on väga ebaefektiivne.
Seevastu vaktsiinides sisalduv saastunud DNA on aga LNP-pakendis, nagu ka mRNA.
See pakend tagab DNA palju tõhusama imendumise meie keha rakkudesse .
Seetõttu oleks olnud vaja määrata LNP-ga pakitud DNA ohutu piirväärtus uute, hoolikalt kavandatud katsete abil.
Kuid oletame, et EMA seatud piir on vastuvõetav.
Kuhu see meid viib?
Oma varem viidatud aruandes väidab EMA, et kõik Pfizerilt/BioNTechilt enne loa andmist saadud
vaktsiiniproovid vastasid EMA jääk-DNA koguse piirnormile.
Siiski ei ole EMA ilmselgelt taganud pidevat kvaliteedikontrolli pärast loa andmist; sama kehtib ka
kõigi teiste reguleerivate asutuste kohta kogu maailmas.
Seda võib järeldada Kevin McKernani järeldustest, mille kohaselt ületab DNA sisaldus kõigis
testitud vaktsiinipartiides WHO ja EMA piirnorme.
Nii jõuame uskumatu ja šokeeriva tõdemuseni, et neid katastroofilisi vaktsiine toodeti ilma igasuguse kontrollita
ja et sadadele miljonitele inimestele süstiti vaktsiinipartiisid, mis rikkusid jämedalt heakskiitmise tingimusi.
Nüüd on keelatud süstida ravimit, mis ei vasta müügiloas sätestatud spetsifikatsioonidele.
Nende vaktsiinide jätkuv süstimine on seega midagi vähemat kui kuritegu.
Meie valitsused on oma kohutavas teadmatuses jõudnud nii kaugele, et nad on teinud ja teevad seda omaenda kodanikele.
Pange tähele, et lääneriikide asjaomased asutused on aktiivselt keeldunud selgitamast, kas McKernani meeskonnal võib olla õigus.
Selle asemel hüüavad nad kooris: DNA ei leia oma teed rakkudesse üldse.
Ja kui ta seda teeb, siis lammutatakse ja hävitatakse see kiiresti.
Veelgi enam, rakutuuma on tsütosoolist eraldatud läbitungimatu membraaniga, nii et võõras DNA ei saaks
kunagi siseneda tuumasse, et täita seal oma funktsiooni.
Ainus hea asi selles kohutavas loos on see, et vastutavad asutused on nüüd iseennast reetnud.
Nad on seljaga vastu seina ja see on kõigile nähtav.
Riiklikud institutsioonid on ilmselgelt liidus selle koletusliku kuriteo toimepanijatega.
McKernani leiud peavad panema häirekella helisema igaühel, kellel on vähegi teadmisi bioloogiast.
On selge, et LNP-pakendatud plasmiid-DNA siseneb meie rakkudesse suure tõhususega.
Tuumamembraan ei suuda kromosoomi pidevalt kaitsta; see lahustub iga raku jagunemisel ja võõras DNA imendub
seejärel tütarrakkude uutesse moodustunud tuumadesse.
Ja see omastamine on iseenesest piisav, et põhjustada kodeeritud valkude pikaajalist tootmist - selleks
ei ole vaja integreeruda meie kromosoomide DNAsse .
Kui aga selline integratsioon siiski toimub, siis kätkeb see endas täiendavaid ohte.
McKernani tulemusi on hiljem kinnitanud ka teised laborid USAs ja Kanadas.
Nüüd anname aru edasistest katsetest, mida kogenud Saksa teadlaste meeskond on teinud BioNTechi vaktsiini partiidega.
Esimene tulemus: Nagu varemgi, avastati kõigis kuues analüüsitud partiis suures koguses bakteriaalset DNA-d.
Kõik eelnevalt McKernani poolt plasmiidilt leitud geneetilised elemendid tuvastati ka siin uuesti.
See kehtib ka nn SV40-promootori kohta, mis on väga eriline element, mille olemasolu oli
avalikkuse ja ka järelevalveasutuste eest varjatud.
Miks Pfizer ja BioNTech on oma plasmiidile lisanud SV40 promootori, on väga huvitav küsimus.
See element ei ole vajalik spike mRNA tootmiseks ja seda ei ole veel Moderna poolt vaktsiini tootmiseks kasutataval plasmiidil.
SV40 promootoril on aga põnev võime end ja lisatud DNA-järjestusi läbi puutumatu tuumamembraani
smugeldada, isegi rakkudes, mis ei ole jagunemas.
Me jätame teile mõtlema, mida see tähendab.
Järgmine küsimus on: kas plasmiid-DNA saab inimese rakkudesse sisse võtta ja seal pikka aega püsida?
Vastus on: Jah!
Uurimisrühm leidis, et DNA omastamine on kiire ja et see jääb rakkudesse veel mitmeks päevaks ning
on tuvastatav ka pärast rakkude jagunemise tsüklit.
Väide, et allaneelatud DNA hävib kiiresti, on seega täiesti vale - see on ohtlik meditsiiniline väärteave.
Praegu on palju pretsedente selle kohta, et võõrast DNA-d saab sisestada elu
raamatusse, rakkude ja katseloomade kromosoomidesse.
Võimalikud tagajärjed on mitmekülgsed ja ettenägematud.
Rakkude jagunemist ja arengut kontrolliva peenelt häälestatud mehhanismi häirimine võib põhjustada vähki.
Immuunsüsteemi osana toimivate geenide muutumine võib põhjustada selle talitlushäireid.
Geenide häirimine ajurakkudes võib põhjustada kõiki mõeldavaid neuroloogilisi haigusi.
Kui võõras DNA sisestub sperma või viljastatud munarakkude kromosoomidesse, siis on
sellest tulenevad muutunud omadused pärilikud.
See viib meie viimase küsimuse juurde:
Kas me peaksime kartma, et vaktsiinide bakterite DNA võib sattuda ka inimese kromosoomidesse?
Selle küsimuse selgitamiseks saatis Saksa töörühm oma vaktsiiniga töödeldud rakukultuurid Kevinile
koos palvega rakkude DNA täielikuks sekveneerimiseks.
Tulemusi saab vaadata Kevini Substacki kaudu.
Vastus on taas: Jah!
Bakteriaalse DNA avastamine selliste rakkude kromosoomides on praegu peaaegu täielik.
Kui see juhtub isoleeritud rakkudes, siis kas on mingi ilmne põhjus, miks see ei peaks toimuma ka kehas?
Seekord, ja ainult seekord, on meie vastus ei.
Täna, siin ja praegu, seisame silmitsi arusaamaga, et valitsused kogu maailmas on alustanud saatanlikku programmi,
mis on sandistanud, tapnud ja geneetiliselt muundanud miljoneid õnnetuid inimesi kogu maailmas.
Ja seda programmi kavatsetakse laiendada; WHO kavatseb üldiselt asendada tavapärased vaktsiinid
inim- ja veterinaarmeditsiinis mRNA-süstidega.
WHO ütleb meile, et COVID-vaktsiinid on oma ohutust nii muljetavaldavalt tõestanud, et tulevaste mRNA-vaktsiinide põhjalik
testimine teiste haigustekitajate vastu ei ole enam vajalik.
Kuid miski ei võiks olla kaugemal tõest kui see sünge avaldus arstiteaduse pankroti kohta.
Kallid kaaskodanikud, enda ja oma lähedaste pärast - ärge kunagi unustage seda ühte asja:
Võõra antigeeni ekspressioon meie keha rakus toob alati kaasa immuunsüsteemi rünnaku sellele rakule.
Kuna iga uus mRNA-vaktsiin kodeerib nüüd oma võõrast antigeeni, põhjustab iga neist ka kahju, nagu me
nägime geneetiliselt muundatud COVID-19-vaktsiinide puhul.
Ja nagu varemgi, süveneb see kahju iga korduvkoolitusega.
On väga tõenäoline, et mRNA-vaktsiinide saastumine saab samuti reegliks, kuna puudub kulutasuv meetod, et usaldusväärselt
eraldada massiliselt toodetud mRNAd plasmiididest - ja keegi ei näi niikuinii jälgivat tootmisstandardite järgimist.
WHO programm ohustab inimkonda.
See ohustab SINU ja sinu lähedasi.
Maailma inimesed, ühinege ja päästke meid sellest kriminaalsest hullumeelsusest!
Lõpetame mRNA-vaktsiinid - peatame WHO!
Tere, minu nimi on Lara ja ma räägin teile täna oma loo.
Minu nimi on Lara.
Minu nimi on Lara ja ma sain kuu aega tagasi kahekümneaastaseks.
Minu nimi on Lara, olen kahekümneaastane ja 2 nädalat enne oma 18. sünnipäeva ei suutnud ma äkki enam kõndida.
Kolm päeva pärast kolmandat koronaviiruse vaktsineerimist 17. jaanuaril 2022. aastal langesin minestusesse ja kui tulin
teadvusele, olin täiesti segaduses ning mu jalad ei suutnud mind enam püsti hoida. Ma lihtsalt ei suutnud enam kõndida.
Ma ei unusta seda kuupäeva niipea.
Tunni pärast tekkis ka minul hingamisraskus ja mind viidi lastehaiglasse.
Jah.
Minu seisund ei muutunud järgneva aja jooksul palju.
Isegi käed ei suutnud esemeid korralikult haarata.
Ma veetsin oma päevad voodis.
Ma ei suutnud lugeda, sest kolmandaks sõnaks lauses olin ma juba kaks esimest sõna unustanud...
Muusika ja videod on mulle seltsiks olnud.
Inkontinentsus lisandus sellele, ma isegi ei teadnud seda sõna.
Olin neli kuud voodis.
Olin just saanud kaheksateistkümnendaks.
Minu jaoks oleks see olnud aeg välja minna, kohtuda sõpradega, olla vaba.
Aga ma olin voodi külge seotud.
Sõbrad jätsid ükshaaval hüvasti.
Ühest küljest on see minu jaoks suur valu, aga teisest küljest, mida saab teha kellegagi, kes lihtsalt kodus lamab?
Ei oska seletada kogu järgnevat Ristipostitust.
See ületaks selle ajaraamistiku.
Ma esitan selle märksõnades.
Akupunktuur pani mind taas jalule.
Ma jään kooli.
Mulle õnnestub kaks lühireisi, Pariis ja Rooma. Hurraa!
Aga september 2022 ... Pliidiväsimus hakkab peale.
Tekivad retsidiivid.
Ei saa uuesti minna.
Püüan korrata klassi See ei toimi.
Koolitüübi muutus, okei.
Abiturientide kooli ei ole enam vaja.
Kuid muutus on hea.
Ma saan kintsud, et ma saaksin ka halbadel päevadel koolis käia.
Algab korduvate nn retsidiivide aeg.
Kintsud ei aita mind enam, sest ma olen nende jaoks liiga väsinud.
Ma pean leppima sellega, mida ma kunagi ei tahtnud: ratastooliga.
Aga ma võin koolis käia.
Siis elasin ma mingis retsidiivi rütmis.
Olen nüüdseks õppinud elama koos nende retsidiividega.
Alates sellest päevast 2022. aasta jaanuaris on mu elu muutunud nagu rullikurongkäik:
Retsidiiv, paus, pool retsidiivi, paus, raske retsidiiv, paus.
See ei ole lihtne. Aga ma saan seda teha. Ma tahan seda teha.
Mul on palju unistusi.
Nende kahe aasta jooksul olen olnud eriti hõivatud millegagi, mis võib tunduda ebaoluline.
Ma ei teadnud, mis mul oli.
Keegi ei teadnud.
Mäletan päeva, mil mu ema sai internetist teada, et mu nimetu haigusel on ikkagi nimi: post-vac-sündroom, post-vac-sündroom.
Nüüd võin ma selle üle naerda. Sest see ei ole tegelikult haiguse nimi.
Aga ma olin õnnelik.
Nüüd ma tean, miks see minu jaoks nii oluline oli.
Sest keegi oli mind äkki näinud. Ja minu seisundil oli nimi.
Sest ma jagasin oma haigust teistega.
Ma ei olnud enam üksi.
Ja see oli vabastav.
Pärast paljusid uuringuid, kus mulle alati öeldi, et kõik on normaalne, on mul lõpuks kaks
diagnoosi: väikeste kiudude neuropaatia ja väsimussündroom.
Sellel pikal teekonnal ei ole mul olnud mitte ainult halbu meditsiinilisi kogemusi.
Mõned arstid olid otsustavad.
Nad on mind väga palju aidanud ja ma tänan neid südamest.
Ma olen ikka veel veermikus.
See ei ole lõppenud.
Kuid nüüd on see muutunud lamedamaks.
Ma loodan, et see jääbki nii.
Ja ma loodan, et ma saan kunagi täielikult maha tõusta sellest vesilennukist.
Oleks tore seista maas oma funktsionaalsete jalgadega.
Jätkake uurimistööd!
Me kõik vajame perspektiivi. Ja mina vajan teid. Tänan teid.
MWGFD ühing on viinud läbi täiendavaid muljetavaldavaid ja liigutavaid intervjuusid mRNA vaktsineerimise
ohvritega sarjas Vaktsineeritud, kahjustatud, eitatud.
Need leiate näidatud lingi alt.
Arvestades asjaolu, et mRNA-tehnoloogia võetakse kasutusele ka teiste vaktsineerimiste - või õigemini
geeniteraapiate - puhul, on seda olulisem avalikustada need dramaatilised teated vaktsiinide kahjustuste kohta.
Palun andke neid intervjuusid julgelt edasi.
Samuti saate aidata visualiseerida mRNA-vaktsiinide põhjustatud kahjustuste ulatust, sisestades
vetopedia.org-sse vaktsineerimiskahjustused oma keskkonnast.